Nedávno som strávil s mojimi kolegami z ministerstva školstva necelé dva dni v Užhorode na Ukrajine. Boli sme pozvaní rozprávať o zmenách v základnom vzdelávaní, ktoré teraz realizujeme na Slovensku. Bolo to výborné podujatie, na ktorom sa stretlo mnoho múdrych a aktívnych ľudí zo škôl na Zakarpatí. Оксана, Лена, дякуємо вам! Je veľmi dôležité, že aj vo virvare vojny ste v plnom nasadení v prospech budúcnosti detí, ktorá vo veľkej miere závisí od kvality ich vzdelania.
Užhorod v čase vojny
Prakticky hneď za hranicou ma prekvapila dynamika stavieb nových domov v Užhorode. Je to dôsledok vnútornej migrácie obyvateľov z východných oblastí Ukrajiny od začiatku vojny. Užhorod je pre mnohých Ukrajincov tranzitným mestom na západ, časť z presúvajúcich sa však vráti do tohto mesta naspäť. Za vyše dva roky sa počet jeho obyvateľov takmer strojnásobil. Mesto musí inak fungovať, skladba obyvateľov s rôznymi životnými skúsenosťami, zvykmi, jazykom… v zložitej situácii vojny musí riešiť množstvo nových problémov.
Letecké poplachy
Každodennú súčasť života Ukrajincov – letecké poplachy (повітряна тривога) – oznamujú sirény. Budia niekoľkokrát v noci. Všetkých. Deti chodia do školy unavené a nevyspané. Každý deň, keď je vyhlásený poplach, idú či utekajú so svojimi učiteľmi do úkrytu. Školy musia, dospelí sa prispôsobili. V iných oblastiach Ukrajiny je to náročnejšie a zložitejšie. O pohybe rakiet vystrelených z ruských pozícií a ich vzdialenosti od miesta, kde ste, informujú mobilné aplikácie. Podľa nich sa viete zariadiť, čo robiť.
Na cintoríne
V Užhorode je jediný cintorín. Od začiatku odpornej ruskej vojny jeho kapacita nestačí a padlých začali pochovávať v parku pred cintorínom. Všetko mladí chlapi. Nepozeral som každý hrob, najstarší pochovaný, ktorého som zaregistroval, sa narodil v roku 1970. Predovšetkým tridsiatnici a štyridsiatnici. Chlapi, ktorí mali tvoriť.
Cesta na cintorín vedie popod okná školy, kde sa vyučuje aj slovenčina. Dennodenne ide popri nej aspoň jeden pohrebný sprievod. Deti to majú stále na očiach.
![](https://ok21.sk/wp-content/uploads/2024/07/10-cintorin-1024x470.jpg)
Deti
Čo s odpornými mocenskými chúťkami mocibažných a zlých ľudí východného suseda Ukrajiny majú deťúrence? Nemajú bežné detstvo, majú strach, úplná väčšina detí je len s mamkou, tatko im chýba. Najviac som si to uvedomil pri pohľade na vrúcne sa modliace sestry v kostolíku v Horjanoch. Ten výraz tváre a sústredenie mohlo byť iba pri modlitbe za ich ocka…
A čo s tým máme my
Mudruje sa nám, tu na Slovensku, v bezpečí, kto má čo robiť. Ako ľahkovážne sa to vypráva, vypisuje, že sme za mier. Toto nesmierne dôležité slovo, kľúčové slovo v európskej integrácii – mier, má konkrétny obsah. Kto má „uši na počúvanie“, oči napozeranie a otvorené srdce, hneď za našou východnou hranicou má šancu porozumieť. Tam, za zvukov sirén, pohľade na rozrastajúce sa cintoríny o hroby mladých chlapov, v počúvaní domácich, ako na nich dolieha vojna, ako nevidia jej koniec. Ako ich my, západ, sklamávame kolaboráciou, alibizmom, neskutočne oneskorenými reakciami a pomocou. Ako ich trápi, že namiesto do opráv a rozvoja krajiny musia investovať do úplne iného odvetvia. Ako devalvuje ich mena a všetko sa hrozne zdražuje. Ako sa vypína elektrika, lebo rusi zničili polovičku elektrární. Majú obavy, že v tom budú pokračovať a oni nevedia, ako budú svietiť, pracovať, kúriť, žiť v zime…
Ako túžia žiť obyčajný, každodenný život, kde môžu plánovať, byť so svojimi blízkymi, riešiť bežné problémy a tešiť sa z maličkostí…
Tam v Užhorode, aj keď je od neho vojna ďaleko, tisíc kilometrov, je tam prítomná na každom kroku, každú minútu.
Užhorod je bezpečné mesto. Zo všetkých aspektov. Kto chce vidieť, spoznať, zažiť a porozumieť, stačí tam ísť. Nie je to žiaden problém. Z Košíc chodí viacero autobusov denne, nejaký vlak tiež. Z Uble do Malého Berezného je na skok, a z Veľkých Slemeniec do Malých je prechod pre peších.
P.S.
Pri návrate, počas štyriapolhodinového čakania v linkovom autobuse na hranici, hovorila mamka svojmu synovi: Ukrajinec po návrate zo Slovenska na Ukrajinu dostal zo Slovenska sms správu „Ďakujeme Vám, že ste sa vrátili na Ukrajinu.“ Neviem, či to je naozaj, alebo iba žart, ktorí si o nás Ukrajinci hovoria. To je jedno, lebo to je zlá správa o stave našej „pohostinnosti“ a „holubičej povahe“.